Интервютата в този филм са оригиналните думи
на Исак Нютон и неговите съвременници.
"Не знам как изглеждам пред света"
"но според мен приличам на малко момче,"
"което си играе на морския бряг,"
"изумяващо се, когато открие по-гладко камъче"
"или по-красива от обикновено раковина",
"докато огромен океан от истина лежи неоткрит пред мен."
Исак Нютон според мнозина е най-великият гений
на всички времена.
Неговите добродетели го превръщат в светец,
а откритията му могат да се нарекат
чудеса.
Той е почитан като научен полубог
през собствения му живот.
Висотата на неговия гений
ни помага да влезем в дома на боговете
и да достигнем небесата!
Ако някой е бил гений,
Нютон е такъв.
Нютон разкрива природата на светлината,
позволявайки ни да изследваме вселената.
Дава ни възможност да изчислим движението
и да предсказваме промяната.
Той синтезира силите, които обединяват цялата вселена
в една точна математическа формула -
Всеобщ Закон за гравитацията.
Нютон е почитан като рационалния гений,
който ни извежда от средновековния мрак
към епохата на Просвещението.
Но Исак Нютон също е сложен,
труден и потаен човек.
Не е бил общителен.
Не е искал да работи с някой друг.
Лесно се обиждал.
Злобен и властен спрямо тези, които не са толкова добри, колкото него!
По вулгарен съвременен смисъл,
Нютон бил невротик.
Най-скритата мания на Нютон
е разкрита 200 години след смъртта му -
окултен свят от еретична религия и алхимия.
Има живо същество,
разпространено във всичко на земята.
Жив дух,
изключително потаен и променлив.
Но тайната мания на Нютон
ще промени начина, по който разбираме вселената.
Нютон не е първият от Епохата на разума.
Той е бил последният магьосник.
ИСАК НЮТОН: Последният магьосник
През 1705 г., сър Исак Нютон е на 63 години
и е стълб в британското общество.
Току-що е посветен в рицарство.
В цяла Европа е признат като господар на Просвещението.
Не е страдал от неувереност.
Приемал се е като новия Месия,
научен Христос,
който носи нов вид знание, за да спаси света.
Месията нямал високо мнение за по-нисшите смъртни.
Мога да изчисля движението на небесните тела,
но не и лудостта на хората.
Отчуждаването на Нютон от хората започва от момента на раждането му
в Улсторп при Колстъруърт, Линкълншир,
в Коледната сутрин на 1642 г.
Когато съм се родил, съм бил толкова малък,
че са ме държали в гърне,
и толкова слаб, че са смятали, че няма да оживея.
Бил съм мъник.
40-те години на 17-ти век
са най-бурното десетилетие в английската история.
През Английската гражданска война загива един на всеки десети.
Крал Чарлз I е обезглавен.
Пуританското правителство на Оливър Кромуел
повежда война срещу католицизма в монархията.
Бушувала бубонна чума.
Хората искрено вярвали, че идва краят на света.
Това време на хаос и трусове белязва Нютон за цял живот.
Нютон жадувал за сигурност.
Цялата работа на Нютон е търсене на сигурността,
търсене на истината
и нещата, в които можеш безусловно да вярваш.
Домът му бил всичко, но не и рай.
Бащата му умира няколко месеца, преди раждането му.
Отхвърлен е от майка му.
Тя го изоставя, за да създаде ново семейство, когато той е на 3 години.
Нютон израства в съзвучие с протестантския дух на епохата -
антикатолически, четящ Библията и интроспективен.
Той направил списък на детските си грехове, написан в код.
Списъкът започва невинно.
"Правене на пайове в неделя вечер."
"Залагане на капани за мишки."
"Пилеене на вода."
След това се разкрива по-мрачна страна.
"Нападане на Мини."
"Удряне на сестра ми."
"Заплашване на майка ми и баща ми,"
"че ще изгоря тях и къщата."
Бил е вманиачен.
През целия си живот е живял в главата си и така е постигнал всичко.
Когато погледнем нещата, които е пишел,
има милиони думи, бележки.
Това не са думи, написани за да впечатлят някой.
Това не са думи, които ще се публикуват.
Те са написани, защото така е мислил Нютон. Така е правил той.
Икономистът Джон Мейнард Кейнс
е впечатлен то мъжа зад научната легенда.
Гениите са странни -
безпокойството, меланхолията, нервната възбуда...
По вулгарен съвременен смисъл,
Нютон е бил невротик.
Нютон не разчитал на никой друг...
...освен на себе си.
Имал е почти вродена неприязън
към следването на други хора.
Вярвал е много силно в своята собствена оригиналност.
Като ученик, иновативният ум на Нютон вече работил.
Решава да изобрети собствен начин да определя времето.
Нютон превръща тавана в огромен астрономически часовник.
Приличал е на слънчев часовник.
Той нанасял движението на слънцето на всеки 15 минути,
докато то се движело по стените на стаята.
В която и стая да се намирал, може да каже колко е часът
като гледа сенките по стените.
Светлината, пространството и времето
вече били негови играчки.
В тийнейджърските си дневници, Нютон не споменава приятели.
В тях той разкрива усилията си
да намери отговор на практически проблеми.
Например, намаляване на вятъра.
Накиснете конско изпражнение,
в бира.
Извадете го, изстискайте сока
и го изпийте.
Но плодородният ум на Нютон е почти задушен
преди да може да разцъфти.
Отчуждената му майка го спира от училище,
когато е на 17, за да се грижи за семейната ферма.
Майка му възнамеряваше той да се грижи за земята им,
но геният му не можеше да се развие в подобно начинание.
Нютон е бил най-безполезният управител на ферма,
който можете да си представите.
Братът на майка му е този, който предположил, че Нютон е твърде добър,
твърде талантлив, за да се отклонява от съдбата му,
която била университетът.
Исак скоро заминава за Тринити Колидж, Кеймбридж.
Увлича се по естествена философия,
изучаването на физическия свят.
Това, което днес наричаме наука.
В края на 17-ти век, когато Нютон е студент,
науката не била толкова уважавана.
Нямало научни степени, нямало научна кариера.
Науката до тогава не била създала полезни резултати.
Професорите на Нютон изучавали концепцията на Аристотел
за гравитацията и безтегловността.
Те са казвали, че ябълката има гравитация,
защото пада надолу.
Огънят и димът имат безтегловност,
защото се издигат в небето.
На това ги учил Аристотел.
Но Нютон бил готов да отрече 2 000 години
научна ортодоксалност.
Той мислил и вярвал, че това, което другите пишели, е грешно.
Като че ли е вярвал, дори в този ранен период -
бил е на 21, 22 -
че съдбата му е да е човекът, който ще реформира естествената философия.
Нютон е вярвал само в това,
което може сам да докаже.
Естествената философия не трябва да се основава на метафизични становища.
Нейните заключения могат да се докажат само с експеримент.
Той искал да знае всичко.
Имал ненаситно любопитство.
Той държал този интересен, сложен свят.
Можел е почти да види механизмите,
искал е да ги открие
През 1664,
само на 21,
Нютон написва план за себе си -
45 теми, от които е обзет до края на живота си.
Нарича ги: "Някои философски въпроси".
За времето и вечността,
за слънцето, планетите и кометите,
за въздуха,
за метеорите,
за атомите, за плътността,
за вакуума,
за отразяването,
за привличането - магнетично,
за привличането - електрическо,
за светлината,
за цветовете, за топлото и студеното,
за гравитацията и безтегловността,
за зрението.
Нютон е бил вманиачен по загадките на зрението и светлината.
Той стига до крайности,
за да изследва механизмите на работата на окото.
Гледах към слънцето в огледало с дясното си око,
след това погледнах към тъмен ъгъл от стаята и премигнах,
за да наблюдавам кръговете от цветове, които го изграждат
и как те се разпадат и накрая изчезват.
Опитва се да разбере
каква част от това, което виждаме, се дължи на волята, на нашето съзнание
и каква част се дължи на външния свят.
За няколко часа, очите ми бяха в такова състояние,
че не можех да погледна никакъв светъл обект.
Виждах само слънцето пред мен!
Не можех да пиша, нито да чета.
За да мога отново да използвам очите си,
се затворих в най-тъмната ми стая за три дни.
Нютон бил готов да рискува слепота,
за да е сигурен, че откритията му са правилни.
В дневниците му, има прекрасни диаграми
как поставя игла, дълга колкото клечка за зъби,
възможна най-навътре в окото си.
Поставих я между окото и коста,
възможно най-навътре в окото,
и натиснах иглата,
появиха се няколко ярки тъмни кръгове от цветове.
С този експеримент, той се е опитвал да разбере
в каква степен въображението, волята или фантазията,
допринася за зрението.
Математическата мисъл на Нютон
търсила големите отговори на още по-големи въпроси.
През 1665 г., бубонна чума помита Англия,
убивайки 100 000 души.
Нютон намира спасение в дома от детството му - имението Улстхорп.
По-изолиран от всякога,
той продължил натрапчивите си търсения.
Нютон осъзнал, че има определени проблеми,
свързани с движението и падането на обектите,
които не могат да се разрешат с класическата математика.
Той открил средствата за изчисление
на всеки темп на изменение -
орбитата на Луната около Земята,
модела на растеж на спираловидната раковина,
траекторията на снаряд, изстрелян от оръдие.
Родила се нов вид математика.
Математически анализ.
Математическият анализ се използва днес
във всеки клон на математическите науки и инженерство.
Всеки път, когато имате променящо се количество -
например, ускорението на кола,
колко бензин влиза в двигателя -
има променящо се количество
и трябва да използвате математически анализ.
Без помощта или инструкциите на когото и да било,
той полага основите на всичките си открития
преди да навърши 24 години.
Нютон вече бил водещият в света математик,
но никой не го знаел.
Пазел великите си открития за себе си.
Започнал изцяло нова серия от експерименти.
Този път
със светлина.
През август, 1665 г.,
сър Исак си купил призма,
за да направи някои от експериментите от книгата за цветовете на Декарт,
а когато се прибрал у дома, направил малък отвор между щорите на прозорците
и затъмнил стаята.
Прочутите феномени на цветовете.
Затъмнявайки стаята си
и правейки отвор между щорите,
за да влиза подходящо количество слънчева светлина,
поставих призмата по средата,
така че да се отразява на отсрещната стена.
Беше много приятно развлечение
да наблюдавам ярките и силни цветове, които се създаваха.
От векове, бялата светлина се смята
за най-чистата форма на енергия във вселената,
символ на силата на Бог.
Нютон щял да докаже, че бялата светлина
..не е чиста.
Всеки знаел, че ако слънчев лъч преминел през призма,
призмата го разделя на спектър от цветове.
Това, което не знаели, е какво се случва след това,
ако поставите втора призма пред лъча.
Нютон показал, че цветовете на спектъра
не могат повече да се разделят.
Те били елементарни.
Бялата светлина била съставна.
Нютон веднага видял, че самото бяло не е чисто.
Бялото е смес.
Нютон разтърсил едно от фундаменталните схващания на своето време
с демонстративно доказателство.
Преди Нютон, призмата била само играчка.
Той я превърнал в инструмент,
който ще промени изучаването на нашия свят
и открития космос.
90% от това, което знаем за вселената,
идва от събирането на светлина
от небето, звездите и планетите
и разделянето й през призма.
Така разбираме състава на атмосферата на планетата
или състава на звездите.
Разбираме периода на въртене на планетите.
Всичко това идва от наблюдаващия цветовете Нютон.
Но Нютон изглеждал обречен на неизвестност.
Той нямал никакъв интерес да публикува откритията си
и сякаш презирал признанието, което можели да му донесат.
Не разбирам какво желае обществото,
дали мога да го постигна и поддържам.
Това може само да увеличи моите знания,
нещото, което основно проучвам.
Изолираността на Нютон щяла да се наруши,
благодарение на неговата мания по светлината
и едно практично малко изобретение.
В средата на 17-ти век,
телескопите били просто тръби, дълги по 6 метра,
използващи поредица от лещи, за да се увеличи изображението.
Нютон опитал радикално нов подход.
Отразяващите телескопи използват огледала в много по-къса тръба.
По този начин, лъчът светлина се огъва достатъчно,
за да може лещите да са много по-близо.
Това е прекрасно. Можели да ги качат на кораб
или да ги пренасят из страната.
Нютон бил изключително горд с неговия телескоп.
Направих го сам.
Ако чаках други да свършат моята работа,
никога нямаше да постигна нещо.
Отразяващият телескоп на Нютон бил дълъг само 15 см,
но бил мощен, колкото телескопа с лещи,
десет пъти по-дълъг.
Той бил напълно преносим
и готов да направи революция в навигацията.
Телескоп и часовник е всичко, от което имате нужда,
за да определите къде сте в морето.
До откриването на GPS-а,
така се правело, докато сте на кораб.
През 1671 г., преподавателят по математика на Нютон -
Айзък Бароу,
най-накрая представя Нютон на вниманието
на първата в света научна организация -
Кралското общество в Лондон.
Негови членове са велики умове на своето време
като Кристофър Рен и астронома Едмънд Халей,
както и няколко ексцентрици.
Това са джентълмени и благородници,
които се интересуват от всичко,
от нелепи неща до високотехнологични.
Интересуват се от собствената си сперма,
което за мен е забележително
и съм сигурен, че са го правили у дома.
Едмънд Халей написва книга за канабис.
Написали са "Как да създадем по-добра ябълка",
"Как да изперем прането си"
и "Как да се справим с подаграта".
Това е свят от магьосническа мистерия, абсурди и наука,
всичко смесено заедно.
Нищо не е табу за ранното Кралско общество.
Преносимият телескоп на Нютон бил хит.
Човекът, който живеел в главата му, бил възхваляван от Кралското общество
заради това, което правил с ръцете си.
Нютон бил възхитен.
Бях изненадан от известността на мое откритие,
на което аз отдавах толкова малко стойност.
Нютон е приет в Кралското общество
през януари, 1672 г.,
и публикува откритията си от експериментите с призма
като "Теория за светлината и цветовете".
Нютон не се съмнявал във важността на своята работа.
Теорията ми за светлината и цветовете е решаващо,
ако не и най-значителното откритие
за операциите в природата.
Трудът на Нютон трябва да бъде рецензиран
от уредника по експериментите на Кралското общество,
Робърт Хук.
Хук бил високоуважаван природен философ и изобретател,
известен с рисунките си на насекоми, въшки и домашни мухи,
видени през направения от него микроскоп.
Хук ще се произнесе по правдоподобността
на Теорията на Нютон за светлината и цветовете.
Прегледах доклада на г-н Нютон
за цветовете и пречупването
и не съм ни най-малко впечатлен
от приятните му и любопитни наблюдения.
Все пак, що се касае до хипотезата му за феномена на цветовете,
признавам, че не виждам неоспорим аргумент
за нейната вярност.
Робърт Хук направил рецензия и заявил, че е безполезна.
Не мисля, че Нютон някога му е простил.
Аз съм бил рецензирана.
Никога не прощаваш на човека, който е отхвърлил труда ти!
Длъжен ли съм да ви задоволя?
Изглежда, че не е достатъчно да направите възражение,
освен ако не обидите способността ми да им отговоря.
Той много бързо защитава интелектуалната си собственост.
Прави го автоматично, спрямо хора като Робърт Хук.
Определено има елемент на параноя,
която произтича от собствената му вяра в себе си.
Нютон съжалявал, че е позволил да издадат труда му.
От малкото влияние, което оказах, разбрах,
че няма да се наслаждавам на свободата, докато не приключа с нея.
Не възнамерявам да прибързвам отново!
Всеки път, когато някой го критикува,
не се съгласи с него,
той се оттегля.
Казах на Кралското общество, че съм зает с друго,
със собствени дела.
Най-дълбоките му инстинкти са страх от света,
парализиращ страх,
че мислите му, вярванията му, откритията му
ще бъдат критикувани от света.
Нютон отново се затворил в себе си.
Заключен в покоите си в Кеймбридж,
той се превърнал в отшелник за следващите 12 години.
Трудът, който създал там, бил приет за толкова опасен,
че ще бъде скрит за два века.
Това било най-дълбоката му страст.
Тя стояла, чакаща в мрака, докато, като митичен дракон,
тайната на Исак Нютон
може да бъде освободена.
Част от обеднялата английска аристокрация
имала нужда от пари
и започнала да продава документи,
които стояли в хранилищата от векове.
През 1936 г., икономистът Джон Мейнард Кейнс
купува някои от тайните трудове на Нютон на търг -
един велик математик, впечатлен от друг.
"Сотбис" продавал на търг с отстъпка
и Кейнс справедливо бил ужасен.
Това е английското наследство,
а идеята, че тези важни и откровени документи
ще попаднат в частни ръце, го отвращавала.
Това, което открил,
разкрило напълно нов Нютон,
не рационалният учен, който познаваме.
Това, което Нютон прави в един голям проект,
започнал в края на 17-ти век,
е да се върне към възможно най-много класически източници, които може да открие -
гръцки, римски, египетски, вавилонски, халдейски -
и в тях прочел,
идеята, че тези хора са знаели за нютонизма.
Нютон твърдял, че тези древни култури
винаги са знаели, че Земята и кометите обикалят около Слънцето.
Те разбирали силата на Бог,
невидимата сила, която оформя вселената.
Сега, я разбрал и той.
Той бил последния магьосник,
последният вавилонец и шумерец,
последният велик ум,
който погледнал на видимия свят със същите очи
както тези, които започнали да създават интелектуалното ни наследство
преди 10 000 години.
Нютон вярвал, че е изпратен на земята,
за да разкрие тези велики истини за човечеството.
Мисля, че има нещо изключително арогантно и амбициозно
в начина, по който Нютон гледал на себе си.
Той се поставял в родословие,
което започва с Ной, Моисей и Исус и завършва с него.
Нютон вярвал, че тези древни цивилизации
имали една научна религия.
Първата религия била най-рационална от всички,
докато народите не я покварили.
Нютон вярвал, че е открил източника на покварата.
Той вярвал в нещо, което повечето християни,
независимо дали са протестанти или католици,
биха определили като осъдително и възмутително,
по-лошо дори от атеизма.
Нютон отричал, че Бог е триединство.
Има един Бог,
Бащата - безсмъртен, вездесъщ, всезнаещ, всесилен,
създателят на Рая и земята.
И има един посредник между Бог и Човека -
Исус Христос.
Това надхвърля и най-радикалното протестантството.
Това било ерес.
Но Нютон изучил Библията по-задълбочено
от всеки научен въпрос.
Той заключил, че грешни текстове
са вписани в Библията през 4-ти век,
за да се поддържа Христовата божественост.
Анти-триединството било нелегално.
Било е незаконно. Можело е да те осъдят на смърт за него.
Това било страшна тайна,
която Нютон укривал през целия си живот.
Нютон скрил повече от ерес.
Той следвал една мистична загадка,
която започвала от гърците и египтяните -
изучаването
на алхимията.
Търсенето на божествената съставка,
която не само превръщала оловото в злато,
но и дава силата на самия живот.
Нютон търсил Философския камък.
Това е жизненоважно вещество,
което ако се постави в химическа смес,
може да превърне това от парче метал в нещо живо.
Има живо същество,
разпространено във всичко на земята.
Жив дух,
изключително потаен и променлив,
който е разпръснат навсякъде.
Идеята, че може да имате силата на Бог,
силата на живота и смъртта,
извлечена в едно вещество,
е толкова опасна, че трябвало да бъде незаконна.
Огънят гореше ден и нощ -
той стоеше през една нощ, аз през друга,
докато не завърши химическите си експерименти.
Нютон винаги бил прецизен.
Той педантично записвал резултатите си,
дори, когато преследвал магическите цели на алхимията.
Днес, наричаме това Научен метод.
Той винаги беше точен, стриктен и прецизен.
Никога не разбрах каква е целта му,
но болката му, усърдието му,
ме караха да мисля, че той цели нещо,
което е отвъд човешкото изкуство и индустрия.
Той не бил просто луд, вманиачен алхимик.
Той бил несравнимият алхимик на Европа.
Нямало по-добър алхимик.
Алхимическите проучвания на Нютон
го вдъхновявали дори отвъд научните му възможности.
Интуицията му го карала
да описва наглед магични трансформации,
които ще бъдат разбрани чак след 200 години.
Промяната на телата в светлина и на светлината в тела
съответства на природата,
което изглежда произтича от трансмутацията.
Тази трансмутация
предвещава големия пробив на Айнщайн във физиката през 1905 г.
Масата и енергията са взаимозаменяеми.
Или, както казва Айнщайн:
E = MC2.
Звучи много подобно на Айнщайн.
Той казва, че телата и светлината са взаимозаменяеми
по същия начин както масата и енергията
са взаимопревръщащи се или взаимозаменяеми.
Нютон твърди, че всички неща в света
могат да бъдат трансформирани във всичко останало.
Търсенето на трансформации от Нютон
е в сърцето на съвременната физика и химия.
Алхимията е в основата на днешната практична магия.
Отваряйки се към древната мъдрост,
Нютон успял да надмине мисленето на своето време
и да погледне в бъдещето.
Документите най-накрая обединили
двете страни на гения на Нютон.
Минали векове,
преди историята на науката
да приеме Нютон, който правил и алхимия и астрономия.
За това той изглежда начупен.
Защото алхимическите трудове били заровени,
буквално скрити от погледа.
Смятаме, че има ясна линия
между Нютон - ученият и рационалистът
и Нютон - мистичния теолог,
но това е един човек.
През 1684 г.,
Нютон бил мрачен академик,
криещ се от света.
Най-дивите години на Нютон,
неговото 12 годишно изучаване на алхимията,
спира внезапно
с едно случайно посещение на Едмънд Халей,
астрономът от Лондон.
През 1684 г., дойдох да го посетя в Кеймбридж.
Попитах го каква смята, че би била кривата,
описана от планетите,
при положение, че силата на привличане на Слънцето
е реципрочна на разстоянието до него.
Сър Исак отговори мигновено: "Тя ще е елипса."
Бях удивен!
Попитах го от къде знае, а той отвърна, че я е изчислил.
Помолих го за изчисленията му без да отлагам
и той обеща да ги направи отново и да ми ги изпрати.
Халей се възбудил от това.
Казал, че ако разберете защо планетите се движат,
ще сте усъвършенствали астрономията.
Това било всичко. Темата е приключена.
Всички велики умове
се опитвали да обяснят движението на планетите,
от Кристофър Рен до стария враг на Нютон -
Робърт Хук.
Той бил особено заинтригуван да направи това,
защото Робърт Хук не могъл.
Това било възможност да докаже веднъж завинаги
кой е най-добрият математик.
Понякога той обикаляше градината,
внезапно спираше,
обръщаше се, побягваше към стълбите като Архимед с "Еврика!"
и започваше да пише на бюрото докато е прав.
Не вземаше дори стол да седне!
Бях потопен в темата.
Щях да стигна до дъното й, преди да публикувам документите.
Нютон работил неуморно повече от две години,
разчитайки на всичко, което някога е открил.
Той не искал да даде някакво възможно обяснение.
Той искал Обяснението.
Темата беше постоянно пред мен,
докато първите съмнения се разтваряха бавно,
малко по малко, в пълна и ясна светлина.
Резултатът бил математически начин да се предскаже
как силите влияят на движението -
Трите закона за движението на Нютон.
Всяко тяло е в състояние на покой
или се движи по права линия,
докато не е повлияно от външна сила.
Промяна в движението е пропорционална на външната сила
и е по посока на линията, която тази сила оказва.
Всяко действие има равно на себе си противодействие.
Взаимното действие на две тела една към друго, винаги е равно,
а посоките са противоположни.
Тези три закона успяват да обяснят
как всичко се движи.
Но Нютон осъзнал, че има и друг невидим елемент,
който държи планетите в орбита около Слънцето.
От алхимията бил запознат с идеята
за всепроникващ дух в пространството,
влияещ на нещата без допир.
Той трансформира тези идеи в една сила.
Нютон заключва, че тази сила влияе от разстояние,
през пространството, между нещата.
Слънцето привлича Юпитер и останалите планети.
Юпитер привлича неговите сателити
и по същата причина,
всички планети си взаимодействат по същия начин.
Шедьовърът на Нютон бил осъзнаването,
че същите сили, които привличат планетите една към друга
съществуват и на земята.
Сега е установено, че тази сила е гравитацията.
Нютоновото търсене на жизненоважно средство,
вълшебна сила, която управлява вселената,
най-накрая приключило.
Нютон комбинирал мистицизъм и математика,
за да докаже, че една сила
влияе на всички обекти във вселената.
Тя придърпва дъждовните капки към земята
и реките към морето,
извайвайки земята, докато текат.
Гравитацията държи морето на земята,
а Луната и Слънцето създават приливите и отливите.
Гравитацията кара Луната да обикаля Земята,
а Земята да обикаля Слънцето.
Само една от стотиците милиарди звезди
в нашата галактика -
Млечният път.
Само една галактика,
обикаляща с още 200 трилиона звезди от суперклъстъра Дева.
Всичко това държано заедно
от гравитацията.
Защо го наричам магьосник?
Защото гледал на вселената и на всичко в нея
като на гатанка,
като тайна, която може да бъде разгадана
като прилагаме чиста мисъл към мистичните следи,
които Бог е заложил в света.
Като лов на философско съкровище.
Има два вида гении.
Има обикновени гении и магьосници.
Обикновеният гении е някой, за който, след като сте разбрали какво е направил,
си казвате, че ако бяхте малко по-умен,
щяхте да направите същото.
Но магьосник е някой, който дори след като сте видяли какво е направил,
след като сте го разбрали, смятате, че е пълна мистерия.
Нютон е бил магьосник.
Идеите му като че ли идвали от никъде.
Исак Нютон публикува своето велико дело през 1687 г.
500 страници
от гъсто изписани думи, диаграми и изчисления -
"Математически принципи на естествената философия."
Принципия.
Малцината, които можели да разберат
изчисленията на Нютон били в захлас.
Божествен трактат,
издигащ човешкият разум до изключителен връх,
чрез това крайно усилие на ума!
Прецизните изчисления на Нютон
дали на света начин да предсказва движението на...
...всичко.
Кометите и затъмненията вече не били предсказания за гибел.
Те можели да бъдат точно предсказани.
Приливите и отливите можели да бъдат обяснени.
Силите, държащи сградите, можели да бъдат изчислени,
за да се разпредели тежестта.
Можело да се създадат самолети
и да се изстрелят ракети.
Всичко това се дължи на способността да изчисляваме
силите и движението.
Започнала Нютоновата епоха.
Но публикуването предизвикало и противоречия,
отново от Робърт Хук,
който твърдял, че той е създателят
на Теорията за универсалното привличане.
Аз формулирах откритието за движението на небесните тела,
за което г-н Нютон, или който и да е,
няма право да претендира.
Аз го формулирах като най-великото откритие
в естествената история.
Вярно е, че Хук е работил върху същото нещо
и Халей се е интересувал от всичко това.
Знанието на всички хора, които са работили върху това,
било част от това, което е направило възможно
той да открие това, което е открил.
Нютон признал, че използвал трудовете на други хора,
но не и на хора като Хук.
Ако можех да погледна по-напред,
то е, защото стоях върху раменете на гиганти.
Някои смятат, че това е препратка към ниския ръст на Хук.
Нютон нямал интерес да сподели усилията за откритието си.
Той отхвърлил твърдението на Хук
и заявил, че Хук е твърде слаб математик
дори да разбере изчисленията.
Той не прави нищо друго, освен да претендира и да краде всичко.
Той трябва да се извини за своята неспособност.
Тези свойства на гравитацията,
които аз самия пръв открих
и показах на това общество преди много години,
г-н Нютон ми направи услугата
да отпечата и публикува като собствени открития.
Интересът няма съвест.
Репутацията на Хук никога не се възстановила.
Той скоро бил засенчен от славата на Нютон.
Настъпило времето на Нютон.
Епохата на Просвещението била в разгара си
и той бил известен.
Крайното му протестантство е по-добре прието
при управлението на новия крал Уилям Орански.
Нютон станал член на Парламента,
избран от Кеймбридж, през 1692 г.
Но Нютон не разкрил нищо за своята алхимия.
Вместо това, той започнал да популяризира своите идеи,
започвайки с гравитацията.
Ябълката... Размишлявах в градината си,
когато се сетих, че силата на гравитацията,
която сваля ябълката от дървото на земята,
не е ограничена само до определено разстояние от земята.
Тази сила би трябвало да се разпростира много по-далеч,
отколкото предполагаме.
"Защо не чак до Луната?" казах си аз,
"Ако е така, би трябвало да влияе на нейното движение."
Историята се разпространила
и скоро станала по-известна дори от учения,
който я вдъхновил.
Дали това се е случило? Знаем само думите на Нютон за това.
Той е разказал историята 4 пъти, малко преди да умре
През по-голямата част от живота си никога не я е споменавал.
В крайна сметка, ябълката е показвана да пада върху главата на Нютон
като момент на божествено вдъхновение.
Тя се превърнала в научен мит.
Тя оформя, направлява начина, по който мислим за науката.
Харесва ни да мислим, че има велики гении,
който внезапно са вдъхновени от Бог.
Но точно, когато светът започнал да признава неговия гений,
Нютон се оттеглил отново.
Някъде около 50-та си годишнина,
той страдал от това, което днес наричаме
тежка нервна криза.
Безсъние, меланхолия,
страх от преследване...
Причината за психическия му срив
остава най-голямата тайна на живота му.
Теориите изобилстват.
Конкретният срив, или колапс, от 1693 г.,
съвпада с периода, когато той си кореспондира с Робърт Бойл
за някои специфични алхимични експерименти,
които включват близка употреба на много живак.
Може би част от причината за неговия срив е,
че не може да доведе алхимичната си работа
до успешен край,
че вероятно в нея все пак няма нищо.
Освен това, може би Нютон не е бил толкова самотен,
за колкото се приема.
Не е съвпадение, че малко преди да изпадне в криза,
неговото приятелство с млад мъж,
на име Фасио дьо Дюилие, швейцарски математик, се разпада.
Дюилие се връща в Швейцария
и Нютон не го вижда повече,
докато преди това, в рамките на две години,
те са си писали
и са си гостували за продължително време.
За мен, е ясно, че е имало
много силна емоционална връзка между тях.
Нютон никога не се е женил,
нито е известно да е имал връзка с жена.
Той започнал да си въобразява, че приятелите му се подиграват.
Той пише писма на Джон Лок,
които карат Лок да смята, че Нютон е умопомрачен.
Сър, на мнение съм, че от опитите да ме замесите с жени,
и от други неща,
аз съм толкова засегнат,
че ако някой ми каже, че сте болен и може да не оживеете,
бих отговорил, че е по-добре да умрете.
Той загубил, по неговите думи, предишната последователност на ума си.
Той никога не се концентрирал както преди,
или създал нещо ново.
Три години по-късно,
той събира документите си и напуска Кеймбридж.
Нютон щял да изпълни най-странната си трансформация.
Отшелникът и академикът
става човек на властта.
В знак на признание на неговата международна слава,
му е отредена позиция в сърцето на Властта
като Уредник на Монетния двор в Лондонската кула.
Нютон заема и позицията си на върха на научния елит.
Той става Президент на Кралското общество в края на 1703 г.
В научния свят и в голяма степен в Европа
той се превръща в доминираща интелектуална фигура,
доминиращ научен държавник.
Силата, която имал,
изважда най-лошата страна на неговата личност.
Робърт Хук е починал по-рано през годината.
Нютон бил решен да заличи мястото на своя съперник в историята
и да си осигури свое собствено.
Едно от първите неща, които направил
като Президент на Кралското общество,
било да дари собствения си портрет,
а това се случило по времето,
когато портретът на Робърт Хук мистериозно изчезнал.
Никой не е успял да намери портрет на Робърт Хук.
Не съществува такъв.
Няма доказателство, но е подозрително.
Нютон повишил поддръжниците си
и пречупил съмняващите се.
Той искал уважение.
Той наредил на Кралския астроном, Джон Фламстед,
да го снабди с данни.
Пълен каталог на неподвижните звезди
следва да се състави за наблюдения от Гринуич.
Задължение на твоята позиция е да съставиш тези наблюдения.
Очаквам бързото ти съгласие.
Той се отнасял към Фламстед некоректно
и настоявал за данните.
Фламстед си мислил, "Аз съм Кралски астроном."
"Не ме използвай, работи съвместно с мен."
Чувствата на Фламстед били наранени.
Нарече ме с всички имена, които може да се сети!
Напомних му за изблика му
и го помолих да се съобразява и владее.
Това го накара да се ядоса още повече!
Скоро разбрах,
че той иска само да се съобразя с неговата воля
и да го лаская и оценявам, както прави Халей.
Фламстед представил Нютон като психопат,
който искал да има само идолопоклонници
и донякъде Фламстед е уловил част от личността на Нютон.
Психопат и гений,
мечтател и мизантроп,
почитан учен
и самотен стар човек.
Исак Нютон изживял последните си години
като авторитарния държавен служител,
Управител на Монетния двор
и Президент на Кралското общество.
Той преразгледал някои от по-ранните си трудове, но не създал нищо ново.
Бурята на неговия гений била отминала.
В събота, 18 март, 1727 г.,
Нютон се оттегля в себе си за последно.
На възраст от 84 години, той изпада в кома.
Същата вечер, той отслабваше все повече,
в неделя беше напълно безчувствен
и изглеждаше спокоен и без болка.
В понеделник, 20-ти, в един през нощта,
той почина.
Исак Нютон бил погребан в Уестминстърското абатство
с безпрецедентна пищност и церемония.
Той се превърнал в нов вид национален герой -
научният гений.
За толкова самотен и изолиран човек,
той постигнал безпрецедентна слава
за някой, който е бил просто интелектуалец.
Бил погребан с почести.
Такова погребение не е имал никой,
който е бил без благородна връзка
или аристократични постижения,
чийто постижения били в света на разума.
През следващите 200 години,
славата на Нютон като титан на рационализма нараснала
благодарение на заговора на неговите почитатели
да опазят тази репутация.
Ръкописите му били опаковани и поставени в два големи сандъка
и от време на време през 18-ти и 19-ти век,
хората, които пишели за Нютон ровели из тези сандъци.
Когато откривали нещо свързано с алхимията
или религията, те го връщали в сандъка,
опасявайки се да не навредят на репутацията на Нютон.
Когато Джон Мейнард Кейнс ги открива през 1936 г.,
страстта на Нютон към алхимията била разкрита.
Нютон-магьосника бил заровен под славата му на учен.
Кейнс осъзнал, че Нютон бил много по-сложен човек,
отколкото историята му е позволила.
Той се превърнал в мъдреца и монарха на Епохата на Разума,
Сър Исак Нютон на ортодоксалната традиция,
Нютон, чийто тайни ереси са изучавани цял живот.
Исак Нютон, ученият и магьосникът,
винаги е задавал големите въпроси.
Въпроси, на които още не сме отговорили.
Все още не знаем каква е природата на живота.
Каква е разликата между мен, когато съм мъртва и когато съм жива?
Не знаем отговора на този въпрос.
Не знаем какво наистина са светлината, гравитацията,
електричеството и магнетизма.
Имаме математически уравнения, които могат да ги опишат,
но естествените философски въпроси -
Защо ги има? Какво са те? Как работи гравитацията? -
не мисля, че знаем отговорите на тези големи въпроси.
Може би най-важното нещо,
което трябва да запомним за Нютон е,
че той не е мислил, че е завършил каквото и да е.
Не е мислил, че е разрешил някакъв проблем,
какъвто и да е.
Мислил е, че е отворил една врата
и че хората трябва да продължават да преминават през нея.
"Не знам как изглеждам пред света"
"но според мен приличам на малко момче,"
"което си играе на морския бряг,"
"изумяващо се, когато открие по-гладко камъче"
"или по-красива от обикновено раковина,"
"докато огромен океан от истина лежи неоткрит пред мен."
Превод за kolibka.com - Дургов, Г.